Är ni redo, Chicago?
Är ni redo, partyvättar?
Mina damer och herrar, en applåd för:
Iliza!
Chicago!
Tackar!
Tack för att jag fick komma. Vi måste diskutera en sak.
Det finns två slags baksmälla.
Den ena sorten är när man vaknar dan efter
och tänker "Va? Smekte jag hans penis utanpå byxorna?"
"Det är okej, jag är fräck!" Och sen...
Sen har vi baksmällan där det som hände kvällen innan
inte var ens eget fel.
För man var inte mentalt där när det hände.
För man hade inte befälet.
Det var ju partyvätten!
Jovars.
Bara så att ni vet så sover partyvätten baktill i ens hjärna.
För er som inte känner till mig så sover hon längst bak i ens hjärna
på en hög bestående av lumpor, ånger och gamla tidningar. Hon väntar!
På det perfekta tillfället.
Hon är där i ens hjärna och sover sin vättesömn...
"Channing Tatum, smörklick".
Och hon vaknar...när hon hör en säga:
"Ja, jag kan väl hänga med ut - men bara på ett glas."
"Men allvarligt, bara ett. För jag måste upp tidigt."
Ät mackan i soporna och messa exet att du älskar honom
och stäng sen av mobilen!
Och man kan inte avkräva partyvätten nåt ansvar heller, ifall ni undrade.
Hon är inte kvar morgonen efter.
Hon säger inte "Behöver du en Resorb?"
Nej! Hon bryr sig inte ett skit.
Hon sticker vid tresnåret
när man sitter apnitad i baksätet på en taxi.
Man hällde in sig i bilen.
Kvällens stora bedrift var att man inte dog.
Och alla har upplevt det här.
Alla som varit ute i svängen vet:
Folk har skrikit, dansat, man snodde en ambulans - det blev en galen kväll.
Alla har vi upplevt det där druckna lugnet i ensamhet
när man sjunker ned i baksätet
och för första gången under kvällen upplever tystnad.
Och man tänker: "Jag klarade det".
Följt av: "Måste spy".
Bilen går som ett spjut, man biter ihop: "Faaan!" Försöker hålla ner det.
Vevar ned rutan: "För mycket luft!"
Vevar upp igen: "För mycket mig!"
Vevar ned bara lite: "Neeej!"
Spyan är på väg upp, stockar sig här bak som "A1 Steak Sauce".
Man tänker på vad som helst för att avleda uppmärksamheten.
Man lyssnar på radion.
För första gången i livet lyssnar man på texten i en Pitbull-låt. Man bara...
"Uno, dos, tres..." Vi fattar, tack!
Partyvätten stortrivs, hon har huvudet ut genom fönstret...
Och man inser att det är ens partyvätte som fått en
på sättet man vaknar följande morgon.
Om man vaknar. Om man vaknar, Chicago!
Har partyvätten härjat, vaknar man på soffan.
Sängar är för mesar. Man vaknar på soffan.
Har ni nånsin däckat på en kudde som är så hård
att ni fått kuddärr nedför kinden?
Man vaknar utan en aning om var man är eller var man har varit.
Man kollar handlederna, men ser bara en gröt av inträdesstämplar.
Att pussla ihop gårdagskvällen är som handlingen i Memento.
Ingen aning.
Ens Instagramflöde är bara ett gäng suddiga bilder
man tog på sitt eget nylle i den här vinkeln.
Det är jag och tre brudar som gör miner på en toa.
Vafan är de för ena?!
Ingen aning, men jag är nog med i deras gäng nu? Ingen aning vad man gjort.
Man märker att partyvätten klippt en på mängden sömn man fått.
Häromdagen sov jag i 15 timmar.
Musklerna började förtvina. Jag förvandlades fan till sten!
Har ni däckat med hela kroppsvikten på händerna?
Inget blod in, inget blod ut. Händerna är bara lila, svullna fenor.
Jag sov så länge att jag nästan dog. Nånstans vid fyratiden på eftermiddagen
undrade min själ: "Jag kanske bara ska sticka?"
Det finns olika sorters fylla.
En del tror att de blir smartare när de är fulla, en del vill snacka.
På latin kallas det in vino veritas som betyder "i vinet, sanningen".
Det är därför tjejer som blir fulla alltid säger "vill du höra en hemlis?"
"Jag saknar hals".
Jag begår inte en massa fyllemisstag.
Men jag oroar mig för att jag ska fatta dumma beslut på fyllan
eftersom jag är alfan i mitt gäng. Jag bestämmer vad vi ska göra.
Jag väljer restaurangen och baren, mest för att ingen annan bryr sig
men besluten tas av mig.
Och det som oroar mig är att om jag blir en idiot på fyllan
hur ska det då gå för fåren jag leder?
Om de följer mig?
Ni ska få höra om en sån kväll.
Vi var ute häromkvällen och blev as-kalas.
Så packad att man inte ens kan läsa.
Och sen inser man att det beror på...
att man är i China Town.
Faktum är att man är bortom all räddning om man är där och kan läsa.
Inte så dolda urgamla hemligheter...
Vi är fulla, vi går genom China Town och vi går in på en bar.
Jag vill inte kalla det en nattklubb för jag är 33
men det fanns dansgolv, en DJ och jag hade kroppsglitter, okej?
Nu undrar ni förmodligen "varför hade du glitter på dig?"
Jag ska berätta varför: för att min dejt var sen att hämta mig. Herrarna!
Ni måste veta sånt om kvinnor.
När vi gör oss i ordning har vi en lista på grejer att göra
för att bli maximalt snygga.
Skönheten har en topp, nej, en höjdpunkt
som kvinnor når när de gör sig klara.
Och var minut ni är sena att hämta oss är en minut där vi ifrågasätter oss själva.
Vi lallar på med sminket och blir gradvis fulare.
En gång var dejten en timme sen, och det växte ut en svans på mig.
Den här killen var bara 30 minuter sen.
Han kommer in, jag ligger på golvet med skräp överallt.
Jag har läppglanset i högsta hugg: "Jag är en söt tjej!"
"Rädda dig själv."
Vi har tid, så vi lägger till saker och börjar tvivlar på oss själva.
Det var så jag hittade glittret. "Han har inte kommit än - nej, men?"
Senare insåg jag att det inte var sminkglitter utan pysselglitter.
"Jag tar lite i ansiktet, det blir fint."
Får ni nånsin känslan att ni kan få en grej att funka?
Har ni känt att eftersom ni inte är trashiga kan ni göra nåt som är trashigt?
"Jag kan ha nätstrumpor, jag läste vid Stanford."
Som om det gör det okej.
Så kände jag med glittret. "Jag tar bara lite, en stilig mängd."
"Jag lägger bara på litegrann."
Vet ni vad kroppsglitter ser ut som på nära håll? Ögoninflammation.
"Jag tar bara lite." Fem minuter senare: "Jag kan ju accentuera ögonen".
Så när vi dansar glittrar ljuset i det och bing - anime!
"Lite till."
"Jag kan ju ta lite här nere också
och lyfta fram käkbenet så att han ser, vadå, att jag är bra på att tugga?"
Fem minuter till - glitter överallt!
Jag ser ut som en jäkla nödraket och vi är ute bland folk.
Vi kommer in på en bar, och en av de jobbiga grejerna med att vara kvinna,
förutom allt, det är jättesvårt, det är
att man ständigt kämpar med sig själv.
I det långa loppet kämpar vi med vår vikt, hårfärg och våra rynkor.
Det är en ständig justering av hår och behå,
trosor, smink, mustaschen - fläta, pärla, vaxa. Man håller alltid på med nåt.
För är en enda grej fel är kvällen förstörd!
En gång glömde jag mascara.
Jag gjorde en u-sväng på en fyrfilig motorväg: "Neeej!"
"Det kommer aldrig att hända!"
Allt måste vara perfekt. Det är slitsamt att vara tjej.
Visste ni, vetenskaplig fakta jag hittat på,
att kvinnor får fyra minuter varje kväll...
Fyra minuter varenda kväll då vår hjärna meddelar vår kropp:
"Allt är okej, sluta pilla"?
Fyra minuter på en hel kväll då ens hjärna sänder ett budskap till kroppen:
"Jämvikt uppnådd."
Resten av kvällen är det fullt påslag!
Allt måste vara perfekt. I alla fall, vi kom in på baren och min första tanke var:
"Jag måste fixa läpparna nu!"
Jag är inte ens mycket för läppenna, men just då var den allt.
Just då var fixandet med läppennan allt som stod mellan mig och evig lycka.
Jag måste hitta min liner och dra runt mina chola-läppar. Tvunget.
Härligt att få respons här, i North Carolina blev det tyst.
Måste hitta läppennan, måste hitta den där och då.
Till herrarna i lokalen:
Jag begär inte att ni ska förstå hur akut behovet var att fixa läppennan.
Den enda manliga jämförelsen jag kan komma på är...
...när ni känner behovet att rätta till kulorna.
Motsvarande akutläge.
Som vi noterat - dessvärre.
När ni känner behovet, då måste det genast ske - nu, nu, nu!
Inför barn, på julafton, när man tar släktfoto - greja med kuken!
Grejar med min kuk helt öppet
Det är ett kukpussel som ska läggas nu
Maximal komfort till varje pris Det är min rätt - tjata inte, Nancy
Så!
Nu sitter massor av snubbar och behöver göra det, men biter ihop.
Jag tror att det var det Elvis höll på med.
Det går ju ihop.
Behövde min läppenna. Nu fattar ni killar att jag behövde den, va?
Måste få fram pennjäveln, måste alltså hitta den i min väska.
Men...jag hade en stor väska.
Kvinnor har ett väldigt specifikt sätt att leta efter saker när vi har stora väskor.
Vad gör man? Jo, man tar sin sökarklo...
...och kör ned den!
Man släpper inte ögonkontakten med sitt byte - "sin dejt", menar jag.
Notera att jag inte ens blinkat än, jag är helkoncentrerad.
Ögonkontakten påminner om att,
ja, jag kan multitaska och fortsätta prata, jag blir en bra fru, fria nu!
För omvärlden ser det ut som om jag brottas med en väldigt liten abborre.
Är man proffsig fortsätter man att konversera.
Proffsen fortsätter samtalet.
"Jag lyssnar, prata på - jag kan leta och lyssna!
Säg FanDuel en gång till, din fan. Jag lyssnar."
Man gräver runt i väskan och måste i sin kvinnoroll
komma till rätta med den Helvetets sjunde nivå som väskans botten är.
Den är de styckade pennornas kyrkogård. Det ligger mynt där.
Och varför ligger det alltid en söndersmulad müslibar på botten?
Man kör ned handen och får havregryn under naglarna, och man bara... "Aj!"
Man gräver runt. Gymlåset, laddaren, täcktstiftet utan lock.
Varför kan man inte tillverka lock som inte lossnar av sig själva?
Man kör ned handen i djupet
och så kommer den upp igen med ett kladdigt finger.
"Nej!"
Men det var dyrt, så man tänker "nej!"
Nu ser man helt otrolig ut. Fortsätt leta.
Pappersbitar. Fortsätt leta. En tampong utan omslag.
Ska man spara den? Nej, man blir sjuk. Tampong utan omslag behålls inte.
Blås inte på den och vräk in! Man får dysenteri och sen är det kört!
Sju, åtta sekunder passerar utan att jag hittar min läppenna.
Sju, åtta sekunder är i kvinnotid en evighet.
Jag hittar inte läppennan. Vad är det logiska att göra?
Kanske använda andra handen också och få till en grundligare utgrävning?
Kanske dra fram mobilen och kasta ljus över situationen?
Inte jag! Jag ställer mig på knä på dansgolvet
dumpar ut innehållet och rafsar igenom det
som Helen Keller som lär sig att skriva "vatten".
Vill tjejer visa andra att man inte lirar i samma mentala division
så kan man dumpa ut privata ägodelar
på offentlig plats, för det visar alla andra partajare att man skiter i vilket!
"Var är den?!"
Det här kroppsspråket...
...det här vildsinta, tvättbjörnsaktiga kroppsspråket fick utkastaren att reagera.
Man är dörrvakt på en populär nattklubb - man har en del att stå i.
Men han fann mitt beteende som en häxa över sin kittel...
...hotfullt nog för att lämna sin post med ficklampa i handen och komma till mig.
Han var en stor kille. Säkert 210 cm, svart kille, snygg.
Jag måste säga att han var snygg. Eftersom jag sa att han var svart.
Det tycks som om vår politiska korrekthet kräver av oss
att om man nämner att nån har en annan hudfärg än vit
måste man genast komma med beröm,
för att visa att man inte är rasist. Nu är jag fan inte rasist,
utan beskrev bara vad som hände.
Jag såg inte hur han såg ut, okej?! Han lyste mig i ögonen med ficklampan!
Men en sak är säker: svart, vit eller vad ni vill, han kan inte ha varit snygg.
Han var 210 cm, de ser märkliga ut över en viss längd.
Det blir strukturellt märkligt.
Jag har inte fel. #IAmNotWrong I alla fall...
Så är det.
Det finns inga sexiga jättar.
Så han Shrekar fram till mig...
Jag känner hans närvaro, ser ljuskäglan och hör hans röst:
"E allt åkej hära?"
Klart som fan att allt inte är "åkej hära" - jag står på knä på golvet!
Jag existerar inte på det här planet.
En grej med att vara på golvet:
Som vuxen tappar man all trovärdighet när man glider ned hit.
Ingen vill höra vad nån på golvet har att säga.
Måste man titta upp på folk för att förklara sig är det kört.
Har ni hört nån som satt på trottoaren berätta om sitt liv? Nej.
För de satt på trottoarjäveln och man vill inte snacka med dem.
De var antingen packade, höga på meth
eller en sur tärna som väntade på att vigseln skulle ta slut.
Men jag är på golvet och blir nervös för han är ju en auktoritetsfigur
och jag kan bara tänka: "Fan, tänk om de sätter mig i barfinkan?"
"Tänk om de tar mina platåskor?"
Men jag var full och tänkte: "Det är lugnt, förklara vad du gör.
Bara se till att låta intelligent."
Fast det jag i stället fick ur mig var: "Jag måste hitta läppennan, ju!"
Och jag tror att det han förstod, nej, respekterade, nej...
"Nä-ä-ä".
...kände, var inte mitt behov av att hitta läppennan.
Det han kände var mängden vitbrud-vansinne
som lurade bakom mitt öga.
För han gav mig den internationella verbala signalen för
"Jag respekterar och fruktar dig, jag går undan nu", som alltså är:
"Kejrå." Och så gick han.
Jag hittade aldrig läppennan. Den var väl i min andra väska.
Men jag gillade inte det där, gillade inte att vara på golvet!
Och det var oskönt av ett väldigt specifikt skäl.
Som kvinna behöver jag inte påminnas om hur sårbara vi kvinnor är i vår vardag.
Man är klart sårbar på golvet och det hade jag gärna sluppit.
Kvinnor i vårt samhälle är sårbara
eftersom vi inte är lika fysiskt starka som männen.
Där har vi roten till det onda, roten till förtrycket.
Och det är roten till allt förtryck genom historien.
Det är den starkare sidan som anger reglerna.
Tror ni för ett ögonblick att om kvinnor varit fysiskt starkare,
att de hade väntat på rösträtt?
1910 står en musklig hemmafru och pumpar skrot i garaget.
Hon har en shaker hästtestosteron och kreatin.
Hennes lille make kommer in och piper: "Du får inte rösta".
Hon skulle bara...
"Ur vägen, Jedediah.
Mor ska rösta."
Det är fysisk styrka som ligger bakom det hela.
Fysisk styrka. Och så försöker man blidka oss och tala om våra andra styrkor.
Visst, men ingen av dem slår lika högt som fysisk styrka.
"Du är kvinna, så...mentalt stark.
Mentalt stark. Du står ju ut med honom, va?"
Mentalt stark - vad ska jag med det till?
Hur hjälper mental styrka mot en våldtäktsman? Ska jag räkna matte?
Fysisk styrka är grejen.
Det är det som räknas vad gäller att försvara sig
och kvinnor är bara fysiskt superstarka i två lägen.
Det första är en modern grej: CrossFit. Och det räcker med det nu, det är en sekt.
Det är vansinne.
Scientologi, CrossFit, folk utan glutenintolerans som äter glutenfritt.
"Jag tar 270 kg i marklyft." Fint. Vilket fik jobbar du på, sa du?
Vakta en by i stället.
Vad gör du med alla dina muskler, allt det där köttet?
Övningarna de kör är bara lurendrejeri, som jag ser det.
Armhävningar, situps, pull-up, grunden i militär styrketräning,
det kan komma till användning.
I stället står en sexbarnsfar där 07.00 och välter ett däck från en monstertruck?
Varför? När uppstår behovet av att göra så?
På vilket slags postapokalyptisk gorillalekplats...
...gör man sånt?
Du kanske kan få en tom resväska att kasta runt i buren i stället, Peaches?
Och den där repgrejen. Det finns andra sätt att träna bröstmuskler!
Män har gjort det i århundraden.
Nu ska man stå där med ett rep - när får man användning för det?
"Timmy ligger under en massa trossar i hamnen!" "Det ordnar jag!"
Det enda läget när kvinnor naturligt är exceptionellt fysiskt starka
är när det gäller barnafödande, och det är helt otroligt. Ja.
Det vore härligt om det där var män med riktigt ljusa röster.
Det är en otroligt övermänsklig styrka
som kvinnor orättvist nog bara får använda när de ska föda barn.
Man får bara använda sin superstyrka en eller kanske två gånger om året,
men då är den andra ungen väldigt liten.
Det är en oproportionerlig mängd styrka. Moder Natur spelar oss ett grymt spratt.
Vet ni vilket tryck per kvadratcentimeter mus det krävs för att föda ett barn?
Vi använder inte ens händerna! Man är som en pyton som smälter en get.
"Ut med dig!"
Det är jävlaranamma och vrede, och moderskärlek, och bara...
"Sparta!" Och köra på som fan.
Det kan man göra med sin kropp.
Men resten av året är det svårt att göra armhävningar på knäna.
Det känns inte rättvist.
Vi är bara otroligt starka kring barn. Vi kan ju få "björnmammas styrka".
När ens barn är i fara, alltså ens eget barn.
Andras ungar: "Ledsen lillen".
"Lyft pianot från dina ben själv, jag är inte din mamma."
Men när ens barn är i fara, i det ögonblicket slår adrenalinet till,
och man får superstyrka och räddar barnet.
Så ligger ens barn klämt under en bil kan man välta undan en Buick utan problem.
Men som singeltjej som går hem ensam en lördagkväll
och nån rusar på en, hur försvarar man sig då? "Nä, två plus två är fyra."
Moderna kvinnor använder väl förresten räknaren i mobilen.
Det är därför sexuellt ofredande är så allvarligt.
Det har inte så mycket att göra med det äckliga
en man anser sig ha rätt skrika åt en
från en van eller pick-up. Aldrig från en Honda, av nån anledning.
Men för er tjejer som kanske inte vet, så kan man klä sig som man vill.
Det ger ingen rätten att behandla en som ett djur.
Man kan klä sig som man vill. Man kan gå ut naken!
Man lär hamna i häktet, men man kan!
Det är inte så mycket vad karln skriker och ingen annan pallar att säga det här,
men det viktiga här är tanken bakom, att om mannen ville göra nåt så kan han.
Alla tjejer vet hur det är:
en kille skriker nåt äckligt och eftersom man är stark skriker man tillbaka.
"Fina pattar!" Och man svarar: "Ät skit!"
Omedelbart följt av tanken: "Tänk om han dödar mig?"
Man hoppas att man lät tuff nog så att man slipper sota för det.
Det värsta är att bli sexuellt ofredad.
Förlåt, jag omformulerar mig.
Det värsta är att bli sexofredad av en ful snubbe.
Är han sexig är det vanligt flirtande.
Ingen har nånsin skrikit: "Låt mig vara, din modell!" Det är okej.
Det har också att göra med oombedd sexuell energi.
Det är kvinnor väl medvetna om.
Alla kvinnor här vet hur det känns att ha en mans blickar på sig
när man tycker att han är attraktiv. Underbar känsla.
När man går förbi en grupp sexiga killar tänker man:
"Hoppas att de kollar in min rumpa. Jag trivs så med min lilla bak."
Är snubbarna fula är det mer typ: "Snälla, kolla inte in min rumpa."
När nån sexofredar en drabbar de en med sin energi.
Det är som att bli skjuten med en kukpistol.
Man sköter sig själv: "Härligt att vara en självständig kvinna". "Fina pattar!"
Tusan, han fick en fribånge.
Kvinnor måste tänka på sånt. Det är svårt att vara tjej.
Jag har inte varit snubbe på ett bra tag, men det är svårt.
Vi ifrågasätter hela tiden oss själva
och får ständigt höra att det vi känner är fel och att vi ser fel ut.
Vi säger det till små flickor och det hänger kvar.
Tänk på män och kvinnor som shoppar. Inget passar, för modet är ju vår fiende.
Men skälen att inget passar kvinnor är negativa medan killarnas skäl är positiva.
Kvinnan shoppar: "Inget passar, mina armar är feta,
jag är skitäcklig, jag hatar min kropp." Det är annat när män handlar.
En normalbyggd man, 175 cm och 77 kg:
"Nä, de passar inte för att jag är så otroligt axelbred.
Jag är lång och midjan smalnar i en Adonisvinkel.
Min kuk är så grov att jag bara kan ha baggy-jeans.
Det är jobbigt för mig."
Det är bra skäl.
Kvinnor lärs att de måste förändra sig, män behöver inte.
Det är därför vi har stereotyper, som farfars-stereotypen:
"Jag sitter i min stol och håller i tv-fjärrisen.
Jag stred i Korea, så håll käft. Jag flyttar mig inte, du får flytta!"
Kvinnor är ju inte såna, vad gör kvinnor? "Jag går en kurs."
Härligt med kurser.
"Jag lär mig mer om Cheryl."
"Jag har träffat Cindy för första gången."
Det är två kvinnor i det här monologen. Det är lugnt.
"Jag lär mig att andas, jag hittar mig själv, jag börjar konservera.
Jag konserverar mina egna rödbetor.
Av ingen särskild anledning, jag bor i stan. Jag ville knyta an.
Jag konserverar min egen skit nu. Lägger den i burkar.
Det får stelna, så gör jag smycken av det och säljer på internet. Bra extrainkomst.
Jag lär mig mer om mig själv. Jag lär mig att andas.
Jag klipper mig själv.
Jag lär mig att göra mitt eget te, lägger håret i teet, jag dricker mitt hår."
Förändring. Vi vill hela tiden förändras lite.
Vill alltid gå ned lite. Hur ens kropp än ser ut.
"Jag vill bara gå ned typ tre kg."
Som om det skulle vara svaret. "Jag vill bara gå ned tre kg."
"Jag vill bara gå ned tre kg före lunch.
Så jag kan äta mer lunch."
För vi tror att svaret är att vara smala. Men det räcker väl inte att vara smal?
Man måste vara smalast i vänkretsen som man hatar.
Tror ni mig inte? Kolla på valfri Instagrambild på fler än fyra kvinnor.
Vilket jäkla poserande.
Snubbar bryr sig inte, de vänder sig om som gorillor mitt i maten.
"Fota du, jag bryr mig inte. Fan..."
Brudar är som på rena Mr Universum: "Upp på led!
Spetsa till den! Konkav! Spetsa till den!
Pussar. Halsvenen, kolla in den satans halsvenen! Lårmuskel.
Grattis på födelsedan, Stacey."
Det räcker inte att vara smal, eller hur? Man vill bli så smal att ens vänner...
...oroar sig för en.
Så smal. Ser för hemsk ut.
Stryker runt på barnavdelningen, "Jag har stor barnstorlek".
Otroliga lår.
Mr Peanut Legs kom ut sex sekunder före dig.
Som i serietidningarna av Robert Crumb, fast smalare.
Knallar runt med stegosaurusryggrad.
Kläderna hänger som mossa på ett pilträd.
En nyckelbensgrop man kan servera soppa i.
Jaaa!
Så lycklig!
Jag trivs med min kropp, men...
Alla vill ju förändra nåt, eller hur? Jag har alltid velat ha axlar
som är spröda och tunna som fågelaxlar.
Har de ens axlar? Nej, det är bara...
Det är vad jag vill ha, inga axlar. Såna där axlar som behå-bandet glider av.
Flygigt hår... "Oj, hoppsan."
Män älskar sånt, är galna i det. Ett axelband...
Det blir ju en sak mindre att göra, va?
Det är inte mitt fel att jag gillar det.
Man ser det i underklädesannonser. Kvinnor på sängar, behå-band.
Män älskar sårbarhet och det symboliserar sårbarhet.
"Inte jag, jag gillar starka kvinnor." Snicksnack.
"Hjälp mig, öppna burken. Snälla, hjälp." De älskar det.
Vad står nedfallet behå-band för?
Att man saknar stöd. Slaskar tuttarna runt kan man inte fly - bra.
Jag vill ha det.
Jag vill åt den benstommen, de där axlarna.
Jag vill se ut som tjejen på affischen för "Les Mis".
"Å, monsieur!"
En tioårig fransk flicka. Men jag vill ha sån benstomme.
Men män gillar sårbarhet, det är därför grejen är att vara smal.
Man kan inte få barn om man är så liten. Det är därför vi ska vara såna.
Så himla smal.
För är kvinnor smala är de undernärda,
och då fryser de och går inte hemifrån och kan alltså inte rösta. Bra!
Därför har modeller den där sårbara looken.
Det är därför de ser ut som om man hittat en flykting under ett gatubrunnslock.
"Gucci."
De älskar sårbarheten, och vi gör saker för att bli sårbara.
Starka kvinnor ombeds ju att tona ned.
Fast män får ju höra att de ska tuffa till sig, de får inte vara sårbara. Inte rätt.
Men jag kan inte hjälpa er, för jag är tjej och kan bara föra en kamp i taget.
Vill ni komma till min loge sen och gråta, så kommer jag...att skratta åt er. Nej...
Men starka kvinnor ska tona ned sig.
Höga klackar? Vad är de bra för? Så att man inte kan springa ifrån angriparen.
Bra.
Smoky eye-sminkning, vad är grejen med det?
Varför är det snyggt med smink ingnuggat i ögonhålan?
Jo, jag kom på det - vad får det en att se ut som?
Som om ögonen tårats av kuk i halsen. Bra.
Jag har inte fel.
Det räcker inte att vara smal!
Man måste vara mager på gränsen till död.
Så smal att man kan säga: "Tjena, brudar? Hitta mig!" Så smal.
Det är kanske nåt kulturellt.
Jag kan ju bara tala för mitt perspektiv.
Jag är vit kvinna ur övre medelklass, och hoppas dö sån.
Och förväntan om att vara smala har pådyvlats oss i ungefär 100 år.
Det har varit looken. "Kom, vi dricker te.
Ja, de här jeansen är höga. Det är inte konstigt."
Vi gillar den looken och den är svår att uppnå.
En del dör i sina försök att bli smala. Och det var först under de senaste 40 åren
som kvinnor ur andra etniska grupper blev kända
och gjorde det socialt acceptabelt, nej, attraktivt
att ha en mogen kvinnas kropp.
Jennifer Lopez kom från ingenstans med en brontosaurusbak och bara...
"Que paso?"
Det blev attraktivt.
Och med alla agendor i vårt sociala samtal
blev det plötsligt okej att säga till vita tjejer: "Du är fet, ta livet av dig".
Mobbning på Facebook. För är man vit måste livet vara enkelt.
Och jag ska inte ljuga, det är toppen att vara vit.
Det blev okej att säga så för att vi inte är hetlevrade, va?
Vita kvinnor har ingen eld i sig, det är inte en chilifrukt här.
Här finns bara en skopa vaniljglass.
Och vi tål det. Pojkvännen kallar en fet
och man säger: "Förlåt, Chad, snälla kliv inte ur kajaken.
Vi skulle ju få en skön eftermiddag. Jag tog med Jenga."
Vet ni vilka som har en helstadig självkänsla? Svarta kvinnor.
Man... Ja!
Man kan inte säga åt en syster att hennes kläder inte funkar, hon tror en inte.
Pröva. Säg: "Jag gillar inte de där jeansen" till en svart tjej. Törs nån?
Det rör henne inte i ryggen. "Jag gillar inte jeansen."
Hon säger "Skitsnack, jag ser ju hur du tittar."
Vill ni respekteras, tjejer, måste ni erövra respekten. Det är 2016 nu.
Vi ser till att lära oss faktaämnen och släppa kroppsproblematiken.
Låt ingen få er att känna er mindre värda. Era kroppar är perfekta som de är.
Och vill ni respekteras
så måste man inge respekt, inte kräva det. Två helt skilda saker.
Man inger respekt med sina handlingar.
Det är sättet vi talar om varandra och sättet man talar om sig själv.
Om hela ens grej är att vara sexuell och man misstar det för att vara stark,
och man snackar om sex hela tiden,
i tron att det är det som gör kvinnor starka, så har man så jäkla fel.
Det hör ihop med hur man hanterar sig själv. Kalla inte varandra "hora".
Kalla inte varandra "slampa".
För gör man det tror resten av samhället att det är okej att tala så till kvinnor.
Man visar folk hur de ska behandla en. Vi skrotar frasen "skampromenad".
Vad är det, vad är en skampromenad?
Jag förstår inte, jag har aldrig gått en skampromenad.
Vad skulle det vara?
"Skampromenad", vad skulle man skämmas över?
Vari ligger skammen att vi gick ut, drack lika mycket vodka,
han fick inte upp den utan däckade
så jag shoppade upp 100 dollar på hans kort och snodde hans golfklubbor?
"Skampromenad"!
Vi startar bak i klungan, så vi måste säga smartare grejer. Vi ingår en pakt.
Från och med nu vill jag inte höra fler kvinnor
snacka om hur de vill bli...
sjöjungfrur.
Okej?
Det är korkat.
Inte för att vara elak, men det lär knappast kunna hända.
Okej?
Ni har bokstavligt talat inte benstommen.
Det som oroar mig är att man ser mycket av det där från vuxna kvinnor.
"Jag vill inte vara vuxen längre, jag vill vara en sjöjungfru."
Alltså, vilken otrolig eskapism i den meningen!
Flytta ut i skogen och gör sylt? Visst. Då betalar man i alla fall skatt.
Men att bli sjöjungfru? Då skulle allt ni gjort i livet leda till att ni blir
en kåt sjömans hittepåknull. Känns det bra?
Det är vad sjöjungfrur är. Läs på lite!
Jag ser mycket av det där. På tishor: "Jag är en sjöjungfru".
"Yo soy mermaid."
"Je suis mermaid."
Vi kan väl diskutera logistiken i att vara en sjöjungfru?
Så att ni har fakta.
Om och när möjligheten öppnar sig på LinkedIn.
Då kan ni fatta ett rimligt beslut.
Är man sjöjungfru så sover man inte.
Tjejer säger ju "Gud, så skönt att sova". Nä, blir inget - simma, simma.
De häller i sig energidryck.
Inga sängar, men det finns energidryck.
Man är en speedad, trashig sjöjungfru som bara simmar och simmar.
Och man har inte fenor, man är halvt människa.
Så man har armar. Grova grejer av allt simmande.
Man kan inte sluta simma, för då försöker nåt äta, knulla eller döda en, okej?
Inte så olikt att vara kvinna ute på stan. Så simma, simma.
Simmar man hela dan lång blir man nog hungrig, va?
Hur fångar man mat? Man är ju halvt människa.
Vi har inte djurfångar-tillsatser som klor, tentakler eller lasrar.
Vi har inget sånt! Vi har stora hjärnor, så jag vet inte vad man ska göra.
Snacka ihjäl en krabba?
"Ursäkta...ursäkta...
Jag tänkte ta examen i psykologi och kommunikation, ursäkta mig.
Ursäkta, är du Kräfta?"
Så nu är man hungrig och trött
men du tänker "Skitsamma. Jag ska ligga på stranden som en sjöjungfru".
Nej, du. Sjömän försöker knulla dig
och japaner lär försöka äta dig bara för skojs skull, okej?
Du simmar runt. "Jag bryr mig inte, för jag har långt, böljande hår."
Nej. Har ni nånsin simmat i havet? Ni har ju bara en sjö härintill.
Ska du bli insjö-jungfru? Hälften öring? Ta ditt liv!
"Insjö-jungfru"?
Tänk om man fick en genetisk nitlott och blev hälften sköldpadda?
Ingen stjärt, bara hälften...
"Långt böljande sjöjungfruhår." Det blir inget med det.
Har du nånsin varit i vatten med stora vågor? Det blir inget böljande hår.
Det blir en enda jättelik sjö-dreadlock.
Och den förföljer dig, din jättelika "sjödread".
Den fastnar i propellrar och ankare.
Det finns havslöss i din sjödread, för att det är en varm och skyddad miljö.
Sen finns det fisk som tar havslöss.
Du har ett hållbart maritimt ekosystem angjort till ditt jäkla huvud!
Havslössen nafsar i hårbotten.
Det måste bort, så vad gör man? "Jag bara klipper mig."
Inga saxar i havet, okej?
Jag skiter i vad den lilla sjöjungfrun sa; hon ljög och var en samlare.
Samlare!
Vi släppte det för att hon var söt, men hon var superäcklig.
Kolla mitt grejs, visst är det fint?
Det är en begagnad tandborste, använd inte den i...
Nu blir du sjuk!
Du måste släppa sjödreaden, så vad göra? Du måste få hjälp av en annan fisk.
Du måste göra som man gör i djurriket, nämligen vadå?
Vad måste man göra? Vem har läst marinbiologi? Vad måste man göra?
Skapa ett symbiotiskt förhållande med en annan havsvarelse! Bra, och den fisken...
...får komma med sin fisktand och såga av din sjödread, eller hur?
Det lär se illa ut, men nu måste du återgälda firren.
Det är det symbiotiska förhållandenas natur.
Hur ska du återgälda fisken? Du har inga pengar, lilla musseltutte.
Beklagar, men allt du har att erbjuda är fisksex
och jag vet inte om du har en vagina
för jag är inte iktyolog och vet inte hur fiskar funkar.
Jag borde ha kollat upp det, men jag försöker bara dra lite skämt
och det har gått hyfsat. Vet ni vad fiskar gör? De bajsar!
Alltså har du en fiskrumpa, så grunna på det lite.
Du simmar runt, du är hungrig och trött.
Du har en apful frisyr och är lite öm.
"Jag bryr mig inte, jag ska bli en sjöjungfru, jag ska simma."
Kom ihåg hur sjöjungfrur påstås, för de existerar inte, simma.
De simmar...som delfiner.
Hallå, tjejer, gillar ni magdagarna på gymmet?
Nu är det fan ditt liv, bruden!
"37. 38." Försöker bara ta mig igenom.
Hela ens liv är som R Kellys bakgrundsdansare har det.
Simmar igenom 90-talet.
Så du kan bli sjöjungfru eller få jobb utanför en bilhandel.
Inga sjöjungfrur, vi kan bättre än så.
Jag känner för kvinnor, för män också. Jag känner för mitt land.
Är det nån annan här som känner oro för vårt land?
Jag är orolig... Och jag är förresten väldigt stolt över att vara amerikan
och jag älskar mitt land väldigt mycket.
Inget skämt, bara ett yttrande: jag älskar att vara amerikan.
Det som skrämmer mig...
Det som skrämmer är inte så mycket mardrömmarna
som klöser på våra dörrar, ekonomiskt, ekologiskt, allt.
Det som skrämmer mig är att min generation skulle vara vuxen och mogen nu.
Jag tillhör millenniegenerationen, ni kanske har sett våra Instagramsidor.
Vi jublar för oss själva, vi är värst.
Jag säger så här som min generations Lorax. Mustasch.
Vi...bad inte om att bli bortskämda. Våra föräldrar gav oss allt.
Det är den föregående generationens jobb; att göra livet bättre för nästa.
Så jag ber mina barnbarn om ursäkt för den radioaktiva boll av aluminium och lättläsk
de kommer att ärva av oss.
Men det är det generationen före en gör.
Det här började med våra far- och morföräldrar.
De kallades "Den största generationen" och det anser jag att de var.
De gav osjälviskt och gjorde vårt land till det ideal-USA som många nu saknar.
Vita. För de flesta andra var det hemskt.
Men generellt... I stora drag, okej?
De var tvungna att slåss. Farfar måste ut i andra världskriget.
Farfar kallades in, han hade inget val.
Och när han kom hem efter kriget ville han bara bilda familj, jobba, vara lite rasse
och förverkliga den amerikanska drömmen.
Han stred, han hade rätt till arbete. Inte som snubbar i dag:
"Jag vill bara luffa runt Oregon och hitta mig själv." Nej!
Men de kan säga så, för oavsett om man gillar dem eller ej,
gör militären ett bra jobb med att försvara oss.
Och jag vet att TSA suger.
Men de gör ett så bra jobb att man kan checka ut mentalt.
Gillar man inte kriget som pågår nu kan man ogilla det på Facebook.
Det är tillåtet.
Man slöt sig inte samman, man måste inte strida.
Det kom inte en dag när vi alla samlades på våra torg
och dumpade våra iPhones så att försvaret kunde använda metallen.
"Android? Ta tillbaka den, missfoster!" Vi gjorde inte så.
Det är nog svårt att tänka sig en värld där man måste offra så mycket
och förstå vad våra mor- och farföräldrar gjorde, för nu är de gamla.
Och när man tänker "gammal", vad tänker man då? "Gullig", va?
De är gamla och krymper.
Plocka upp dem, ställ ned dem, det gillar de inte.
Och ju vitare man är, desto större är risken
att man utvecklat nåt märkligt smeknamn för sin farfar.
Det är inte "farfar" längre. "Här är min Nim-Nam."
"Här är min Yippers."
"Här är min Pip-Pop."
Pip-Pop ger väl fan i det. "Jag satt som krigsfånge i sex år."
"Kalla mig Pip-Pop, du, jag har tålt värre."
"Gud, hörni, min Pip-Pop är så gullig. Gud, Pip-Pop - han är så söt, hörni.
Ibland vid jul när Pip-Pop somnar så pyntar vi honom med julpynt.
Visst är det kul? Lilla Pip-Pop."
Pip-Pop har dödat 53 pers!
Tro inte för ett ögonblick
att Pip-Pop inte minns hur man använder julslipsen du bär
för att tvinga ur dig uppgifter.
"Sätt dig, för helvete, Colton, Crashton, Crandon,
eller vad fan nu ditt hipsternamn än är, sätt dig!"
Pip-Pop kom hem från kriget och våra föräldrar föddes.
Våra föräldrar kallas "babyboomen" för när Pip-Pop kom hem från Normandie
så tänkte han "Jag är inte död - nu knullar vi, Gladys!" Och sen...
Babyboomen, fråga era föräldrar,
var den första generationen som kunde ha kreativa jobb.
Man måste inte jobba i familjeföretaget, man kunde droga loss,
rocka loss, göra och vara vad man ville i storstan.
Sen fick babyboomarna generation X som jag struntar i, jag är generation Y.
Vi dök upp, fick medalj för att vi andades och så uppfann vi Instagram.
Det galna med Instagram är det här:
Vi använder hashtags, visst? Även känt som "fyrkant".
Hon fick en makeover. Det underliga med hashtags...är det här:
Ju fler hashtags det finns under en bild som lagts upp på Instagram,
desto mindre troligt är det att den sista hashtaggen har nåt att göra med...
...med bilden i fråga.
Med fler än fyra hashtags under bilden ser man en tankeprocess spåra ur.
Till sist är det bara fria ordassocieringar.
Massor av folk på stranden - fjärde juli, okej?
"Fuck, yeah! #FourthBitches
#Fourth #BeachDay #Bidet
#IndependenceDay #IndependentWoman #Beyonce" Ja!
"#Blessed #IPayMyBills #BikiniBody #BeachBody
#BoutThatLife #DontNeedAMan #DontWantAMan #NeverHadAMan
#SometimesToFeelAHumanEmotion ILikeToDrinkMyOwnHair"
Va...? Va? Va?!
Säg nåt.
Snacka om det...
Eftersom vi är så hårda mot kvinnor,
är vi elaka mot de som är stolta över sina kroppar på Insta.
De får bara lägga upp bilder om de är "under produktion".
"Fortsätt så". Kör man nånsin: "Bättre än så här blir det inte, kolla här!"
Blir svaret: "Skrytiga jävla subba."
Så i stället för att stötta och låta de vara stolta över sig själva,
måste kvinnor dölja sin stolthet i missriktade hashtags.
Vi har en generation tjejer som står i badrummet, nöjda med sina kroppar,
men i stället för ett "#KollaMinKroppJagÄrSåNöjdMedMigSjälv"
skriver man "#KollaKakletsSnyggaFogar".
Vem kollar på sånt?
Jag gjorde slut med pojkvännen.
Jag måste fråga: Har ni nånsin dejtat nån som är...så snygg...
...men så dum?
Det är tjejerna som jublar. Killarna tänker "Ja, jag tog med henne hit!
Jag vill inte få bråk!"
Män kan göra så, men inte kvinnor.
Det beror inte på att män är svin.
Det har att göra med våra hjärnor.
Män stimuleras visuellt, kvinnor stimuleras dessvärre intellektuellt.
Män är visuella varelser. De måste attraheras av en kvinna
innan de kan ta reda på hur fantastisk hon är på insidan.
En snubbe skulle dejta en glasspinne om den hade en peruk.
Det är svårt, man vill vara feminist och tänka: "Jag vill inte sminka mig för män".
Men det är ju det som attraherar dem.
Alla har den tjejkompisen: "Jag fattar inte, jag är volontär
och räddar djur och är jätterar." Och man tänker: "Jo, men du är ful.
Du kan väl...bara borsta håret? Vad som helst! En tand."
Man måste inte göra sig till.
Han kan faktiskt inte kolla in din personlighet från andra sidan rummet.
Ingen man har nånsin sett en kvinna gnaga på naglarna och ha typ gälar...
och gått fram till henne och sagt: "Ursäkta, du är ful men kanske
gillar Tom Clancy, lättare bröstvårtelekar och grillning. Är det så?"
Och kvinnor har tricks för att göra sig mer attraktiva.
Även om man inte precis anstränger sig, så är det för att fånga mäns uppmärksamhet.
Varför har man glansigt hår? Det får en att se fertil ut. Tack, Pantene.
Det finns inga andra skäl annat än för att få mäns uppmärksamhet.
Man reflekterar inte strålkastarljus när man joggar.
Stora ögon. "Se på mig! Läpparna är som en vagina och tuttarna som en rumpa
och rumpan som tuttar, jag är en leksak! Skaffa barn med mig!"
Ni ogillar det kanske, men jag har inte fel. Kvinnor stimuleras intellektuellt.
Det är därför vi säger att det vi främst söker i en man är en konversation.
"Nån jag kan prata med. Sinne för humor."
Jag har dejtat fulvättar som varit riktigt roliga och smarta.
"Jag vill bara prata. Konversation, nån att tala med. Bara sitt där och andas."
Vi behöver det där utbytet, vi måste kunna prata.
Det är nåt vi behöver, men ändå häcklas vi för det.
Har ni nånsin blivit kallad "pratmoster"? Av en idiot, men ändå?
"Brudarna bara snattrar på, va? Hon snackar hål i huvet på en.
Man får inte en syl i vädret." Så säger ingen längre, men pratet tar all plats.
Kvinnor häcklas för att vi pratar mycket.
Kvinnors pratande har mångtusenåriga rötter.
Skälet till att kvinnor pratar mycket och har en fallenhet för det...
...är att när männen skulle ut och jaga och strida och ta djur,
även känt som jakt... "Gå och hämta ett djur"... Så stannade kvinnorna kvar...
och fostrade barn och lagade mat.
Och eftersom världen inte blivit global än så utbytte vi överlevnadsstrategier.
Vi berättade grejer som: "Ät inte de där bären, då ramlar din mans kuk av."
"Torka dig inte med det där lövet, mina studier visar att det skadar vaginan."
Man måste utbyta information för att hålla stammen vid liv.
Nu är det: "Vilken läppglansfärg är bäst?" Men tjejer utbyter information.
Så killar, när vi snackar och det stör er,
så försöker vi se till att era kukar inte lossnar!
Det är det vi gör - vi försöker hjälpa er! Hjälpa er att leva!
Det är inget fel med det, jag är feminist, jag kan säga det.
Jag säger det åt kvinnorna som inte vet. Och det kanske känns jobbigt för er.
Många kvinnor säger: "Jag trivs som kvinna men jag är inte feminist".
Vadå, är du en häst? Finns det alternativ? Låt mig reda ut saker...
...för de män och kvinnor som kanske inte förstår.
Feminister vill bara behandlas rättvist,
vill bara ha lika mycket. Kanske lite mer.
Vi vill bara ha samma. Många kvinnor vill inte kalla sig feminister
för att det inte låter så lockande, och det är ju en helt egen diskussion.
För män associerar feminism med nåt dåligt.
De tror att feminister har markerade hakor, lite skäggväxt och kostymdräkt.
"Jag tänker sparka dig på kuken och ta ditt jobb!" Det är inte det vi vill.
Vi vill ha det jämlikt.
Och vi kan ju börja med nåt kul.
Lönegapet måste bort. Men vi börjar med nåt alla vill ta tag i.
Vi börjar med porr!
För även om man som kvinna älskar att vara porrstjärna,
måste man ändå ta det i typ tre timmar.
Och man får 30 % lägre lön medan han faktiskt kommer,
så vi behöver feministisk porr.
En rulle där en tjej sparkar in dörren...
"Vem vill slicka? Bilda led - kör!
Kör!
Nästa! Kör!
Slå ditt personbästa!"
Superäckligt.
Oskönt och äckligt.
Alla tjejer jublar, för teoretiskt sett är det ett stärkande,
men i praktiken hemskt. Det vore hemskt, ingen kvinna skulle gilla det.
Halvvägs genom andra killen skulle vi säga: "Okej, okej, okej!
Den är känslig, låt mig vara en stund!
En liten stund, bara!
Kramas inte, jag är inte arg, vill bara vara ifred.
Du kan väl beställa hem pizza åt oss, så drar jag igång Pinterest?"
Får jag fråga tjejerna i publiken en fråga?
En högst allvarlig fråga.
Har ni nånsin... Har ni nånsin haft sex med killen,
men inte varit så på, så klart, men plötsligt börjar ni bli riktigt till er?
Inte så mycket tack vare fysisk stimulering, utan för att ni mentalt...
"Nästan klart.
Och när det är klart...
ska vi gå till Bondens marknad!"
Man planerar hela dan.
Killar, ni måste ha huvudet med er, ursäkta ordvitsen, fast ändå inte.
Jag tror inte att vi stämmer av tillräckligt med varandra.
Män tror att eftersom hon låter som på filmerna, så njuter hon.
Kvinnor är snarare: "Jag låter ju, bli klar nån jävla gång!"
Bryr du dig om tjejen måste du se till att hon får det hon söker.
Och tjejer, det bästa ni kan göra om ni haft toppensex,
det bästa ni kan göra så fort sexet är klart är...att inte prata med honom.
Låter hemskt, men är till er fördel.
Det är inte din kille som ligger bredvid dig just då.
Det är ett tomt skal till man...
..tömd på alla kroppsvätskor...
...och helt oförmögen att ge dig de svar du förtjänar.
Ni har haft sex, du mår toppen, oxytocinet flödar.
Du har haft en annan människa i dig...du älskar honom och vill prata om framtiden.
Han kan inte.
Du ser på honom och säger: "Vad tänker du på?" och han ligger där som aska.
Hämta sportdryck åt honom. Hämta fem.
Han kan inte svara. Du kan fråga: "Vad tänker du på?"
Han kommer aldrig att svara: "Dig i en bröllopsklänning".
Men killar, älskar ni er tjej, så snacka med henne. Ni är långt bort.
Hon är där och ni tänker: "Värsta älskaren! Hon gillar det här som fan!"
Vi står här och tänker: "Undrar om lavendel blommar nu?"
Han är kvar.
"Siri, blommar lavendel..."
"Ringer mammas mobil."
"Nej, Siri!"
"Nej!" Tusan.
Sensmoralen där är att jag var i ett förhållande
och var inte lycklig, så jag bröt upp.
Jag menar inte att man måste lämna den man är med.
Det jag menar är att om man inte är lycklig,
ska man inte stanna för att slippa vara ensam.
Vi gillar att skrämma kvinnor.
Det finns säkert män som känner så.
Men vi gillar att skrämma kvinnor när de är singel, vi är elaka mot dem.
Vi sätter stämplar. Vi säger elaka saker: "Nucka", "Sitter på glasberget".
"Jobbar mycket med djur." Såna dumheter.
Och vi ifrågasätter dem, som om det är nåt fel.
"Varför är du singel?" "För att den förre var ett kräk och jag är inte dum."
Det är därför man gör slut.
Man vaknar inte gift, en dag. Man föds inte trolovad till nån.
Vi måste vara vänligare mot kvinnor och sluta göra så.
Vi har fräckheten att ha tidningar och artiklar som ställer frågan:
"Du är singel, hur går det nu?"
Vadå, "Hur går det nu?" Nu rakar jag av ett ögonbryn och lever med vargar.
Vad menar ni med: "Hur går det nu?"
Jag har huslån, vad sägs om: "Knulla och skaffa pengar"?
Så korkat.
Det gör mig upprörd att kvinnor lägger så mycket tid och energi på
att mentalt piska sig själva för att de är singlar,
och förändrar sig, söker nya sätt och söker män.
Män har lyxen att kunna slappna av,
för de har inga ägg. Det finns inga artiklar i Café om
"Du är singel, hur går det nu?" Inget sånt.
För svaret vore alltid: "Nu kan jag runka när jag vill och slippa tjat".
#Sandwich."
Det fina med att ha rest mycket det senaste året är all egentid man fått.
Mer tid till min forskning.
Jag forskar inte.
Jag kollar bara på TV.
Men jag har labbrock på mig, så att jag kan dra av på skatten.
Innan vi avslutar här, innan jag syr ihop mitt TED Talk...
Följer alla här Draknästet?
Så...
Allt jag begär, allt jag begär,
är ett direktsänt avsnitt av Draknästet.
Det vill jag ha, ett direktsänt avsnitt. Det är en reality-såpa.
Men man märker att den är väldigt redigerad, och det som stör mig...
...är att presentationerna är för polerade.
De känns som en femteklassares Thanksgivingpresentation.
"Infödingarna kallade det majs, vi buteljerade det." Jag vill inte se sånt.
Jag vill se misstagen! Jag vill se dem snubbla, glömma repliker.
Kanske slå av en flisa på en tand. Jag vill se dem knäckas som människor!
Först då tolererar jag att de stiger upp ur askan med minsta hybris.
Det är så man ska konsumera reality-TV!
Skadeglädjen i att se nån skita på sig i TV
och så resa sig ur det, det är det vi vill se!
Här kommer kobönder från innersta Iowa
och när de ställs inför en kamera blir de Winston Churchill?!
Det köper jag inte, okej? Jag livnär mig på att prata, och jag snubblar på ord.
Så de där bimbosarna
"med en ny spin på kakor", det stämmer bara inte!
Felfritt ordflöde.
Det finns tre arketyper av kvinnor man gillar att ta med i Draknästet.
De gillar att ha med mammor, för de flesta av oss har mammor.
Men det galna och lite kusliga är att alla mammor i Draknästet
har exakt samma röst.
Det är lite Stepfordskt. Alla låter så här:
"Hej, drakar! Jag heter Nancy
och jag har upptäckt ett nytt sätt att få småbarn att äta blåbär."
Och så har de riktigt smarta kvinnor, det har de faktiskt.
Ju smartare hon är, desto längre är efternamnet.
Ni vet, dubbla efternamn med bindestreck. Jag tål inte såna.
Har nån här efternamn med bindestreck, så kapa det på mitten!
Ni är inte spanska kungligheter. Kapa!
Jag bryr mig knappt om era förnamn.
Än mindre era tvivelaktiga anor.
Har du bindestreck i efternamnet tror jag att din mamma var en stor och stark flata
som inte ville släppa släktarvet
utan gifte sig i protest med din pappa, och så har de skilda sovrum
och är professorer i kvinnostudier vid Wellesley.
Det är så mycket information.
Jag försöker lyssna på er genomgång och bedöma värdet,
och ni kommer med rena telefonkatalogen:
"Jag heter Michelle-Lida-Julia Freeman-Cereal.
Och jag Rebecca-Lynn-Stacey Fitzgerald-Yang.
Och tillsammans låter vi som fem personer."
Det är en himla massa information.
Är ni uppfinnare eller en advokatbyrå?
Och så i sista kategorin, skojkategorin, har vi de sexiga kvinnorna.
Inte attraktiva. Inte söta.
Jävligt sexiga: tänder, bränna, tuttar, hår. "Drakar!"
Ibland gör de så, ibland har de riktigt smarta kvinnor.
Ibland känns det som att ju sexigare kvinna, desto dummare produkt.
Det är nog för att hålla oss i schack.
Men ofta har kvinnors produkter att göra med en av två kategorier.
Det gäller antingen att kontrollera kvinnligheten.
"Drakar - det är ett tyg man draperar över vaginan, så att den inte märks.
Man kan lätt röra sig på arbetsplatsen."
Eller så är produkten så dum att den bara kan bekräfta
alla förutfattade meningar man kan ha om kvinnlig intelligens.
"Drakar - det är en duschmössa man kan ha när man lagar mat
så att håret inte luktar!"
Nej!
Där backade du utvecklingen typ en vecka!
Men det är det jag skulle vilja se direktsänt. Den sexiga.
För chansen att se en attraktiv kvinna mentalt slitas sönder
är nog skälet till att vi ens kollar på reality-TV.
"Härnäst kommer två systrar från Scottsdale i Arizona,
med en ny spin på popcorn."
Skvalp, skvalp.
"Hej, Drakar! Jag heter Madison."
Eller hur, de heter alltid Madison, va?
"Och här är min syster Michaela."
Alltid Michaela, uppenbarligen.
"Och tillsammans är vi uppfinnare och skapare
och VD:ar för...
Ställ dig rygg mot rygg.
...VD:ar för...
Rygg mot rygg nu, för helvete.
Vafan håller du på med? Vafan gör du?
Först det här, sen visar vi produkten. Fan! Vi har inte visat produkten än!
Nej, vi kan inte börja om - lampan där betyder direktsändning, för fan!
Vi kan inte... Kan vi börja om? "Nej." Där ser du.
"Men, Gud, jag skriker inte åt dig! Jag får det inte att handla om mig!
Gör inte så här nu, vi är fan i direktsändning!
Du får det att handla om att jag får det att handla om mig fast det handlar om dig!
Okej, bara stanna där, jag fixar det här. Stanna.
Det ordnar sig, jag fixar det. Stanna där, din jävla sopa.
Jo, häromdagen satt min syster och jag hemma och åt popcorn och grät,
och kom ned till påsens botten.
Skaka, skaka, skaka - vad låg kvar på botten?
Alla opoppade korn!
Det var då min syster och jag bestämde oss för att...
Kom hit med din jävla rygg...
...mot min. Ställ dig för satan rygg emot rygg!
Vafan håller du på med?! Jag försöker...nej! Nej!
Du ska inte få göra så här! Jag försöker hålla ihop familjen, fattar du inte det?!
Nej, det handlar inte om mig! Det är inte alls som när pappa dog!
Vilken subba du är! Jag försöker hålla familjen...
Hon gör alltid så här!
Alla ska få höra att du är en jävla...
Jag flirtade inte med din man! Du är så jävla osäker!
För att jag låg med din kille i high school och han visade sig vara bög!
Nej, det var inte ditt fel! Vem fan bryr sig?! Han ville snacka om din födelsedag
så att den jävla Michaela kunde fylla 40 för tredje gången!
Din jävla subba! Låt mig vara!
Låt mig vara lite!
Jag behöver en Madisonstund, vänta!
Nu är det bra. Så jävla bra!
Nu jävlar kör vi! Är du med? Fan, jag bryr mig inte. Jag försöker...
Jag är inte...jag orkar inte. Varför blöder väggarna? Jag orkar inte.
Jag orkar fan inte mer. Du är en sån jävla...fan, jag sket ner mig.
Nej, det är inte skit - det är blod! Blod, ditt jävla monster!
Jag försöker...jag kan inte... Nej, vet du? Jag skärper mig.
Jag är den stabila! Jag håller... Ska inte...
Jag skriker inte! Jag skriker inte.
Va? Ja, det är utslag, sånt händer.
Varenda gång du öppnar din jävla hortrut!
Och jag försöker...
Jag är en god feminist, jag borde inte ha sagt så - förlåt!
Förlåt. Solbrännan rinner av.
Jag...
Jag... Jag skriker inte. Jag skriker inte!
Jag använder...
Jag använder det vokabulär dr Goldstein sa åt oss att använda.
Jag begär...
...att du...
...hör...min...
...önskan...att kommunicera...
...på ett öppet sätt.
Och ställ dig för helvete rygg mot rygg! Hon bara sabbar! Hon sabbar allt!
Hon sabbar det. Det är viktigt.
Vi har satsat allt... vi satsade allt i företaget!"
"Verkligen?" "Nej, men mamma gjorde det."
"Jag försöker skärpa mig. Allt hänger på mig
för vi satsade alla våra pengar på vårt första företag och det sket i sängen."
"Vad var det för ett företag?" "Jag ska berätta.
Jag ska berätta och du kommer att framstå
som det jävla psykfall du är. Alla kommer att få veta. Jag ska...
Jag ska berätta för kamerorna. Är de fortfarande på? Bra.
Ät skit.
Kommer du ihåg...
Fan, det sitter fast här uppe i näsan.
Minns du när det var lågkonjunktur
och alla förlorade sina hem och sina pengar?
Min syster och jag tänkte att i stället för att spara,
skulle vi göra vad alla tjejer utan säljbar förmåga gör,
så vi...startade ett cupcake-bageri.
Ni kanske inte märkte det, men under lågkonjunkturen
blev det en sjujävla boom för sockerbagare!
Det krävs ju ingen jävla raketforskare för att skita ut en okej cupcake.
Och ingen säger ju nej till en cupcake.
Folk kan lägga sin sista dollar och säga: "Tack, nu blir min dag utståbar!"
Och vi gav folk våra cupcakes
och de hade inte råd med sina hus
och vi kom med cupcakes till deprimerade människor.
Det är bevisat att fetma och depression
har ett direkt samband, så vi matade systemet och tjänade på det!
Folk sökte svar. Man behövde fungerande banker,
inte en smörkräms... Rygg mot satans rygg! Jag svär, Michaela:
Sabbar du det här kommer jag att knulla din man!
Skitsamma! Bryt! Jag borde ha blivit sjöjungfru!"